Samo pravo do kraja, pa levo.
Da li bi želeli...?
- Ko je to? - Oprostite?
Ovo nije moj otac.
Oh, sranje, doneli smo pogrešnog.
Stvarno se izvinjavamo zbog ovoga. Vratićemo se po njega.
Isuse...
_________________ SMRT NA SAHRANI
- Doneli su pogrešan kovčeg. - Zezaš se?
Možeš li da veruješ? Dobro da sam proverio.
Mogli smo da održimo službu za nekog potpuno nepoznatog.
- Kakvim se to Miki Maus poslom ovi ljudi bave, uopšte? - Bože...
Pored toliko drugih briga. A mama je u takvom stanju...
Robert očigledno neće biti od pomoći, ako i dođe. Čak je i oproštajni govor grozan.
- Grozan baš i nije... - Jeste. Jeste.
Mislio sam da bi Robert mogao da napiše govor. Dobar je pisac. Trebalo sam da ga pustim.
Dobar si pisac kao tvoj brat, ako ne i bolji. Jedino treba da neko i pročita tvoj roman.
I, sve će biti Ok. Kad prođe sahrana...
... samo da se fokusiramo na selidbu odavde i konačno počnemo da živimo kako treba.
Jesi ih zvao? Jesi li, Danijele?
- Jesi li položio depozit za stan? - Da, srediću to, obećavam.
Bože, ala mrzim sahrane! A ti? Tako su depresivne.
Jednostavno smrt i sve to... Znaš šta mislim? Slažeš se, Džastine? Džastine?
- Da, u redu su. - U redu su? Kako uopšte možeš i da pomisliš da su u redu?
Što ti uopše ideš na ovu? Mislim, čak i ne poznaješ Danijela.
- Znam Daniela. Sreo sam ga par puta. - Par puta ne znači prijatelj, zar ne?
- Ne, nije prijatelj... - Izvini. Ako ćeš da pušiš, molim te gurni kroz prozor?
Stvarno, ne bih da dobijem tvoj rak. Hvala. Imam dovoljno muka i sa svojim problemima.
- Da, kao na primer? - Boja kože na zglobu. Sve vreme pričam o tome. Vidi. Sjeban je.
Ja sam sjeban.
Zašto uopšte idemo, a? Zbog Marte, zar ne?
Džastine...
- Jesi li Ok? - Nisam tako loše, hvala Marta.
- Malo sam nervozan. - Što ćeš videti mog tatu? - Mislim, niko me do sad nije tako očito mrzeo.
On jednostavno mrzi sve. Ne primaj to k' srcu. Treba da budeš opušten s njim.
- Prosto ne mogu. Dovodi me na ivicu. - Zaokupiće ga smrt sestrinog muža.
Nećeš mu biti centar pažnje. U svakom slučaju, sigurna sam, kad mu kažem da ćemo se venčati...
...počeće da te prihvata. - Sigurna si za to? - Naravno.
Prosto ne vidim Viktora kao čoveka koji prihvata.
Idemo na sahranu, drkadžijo! Zar nemaš nimalo obzira?
Ok, smiri se. U redu je, u redu, diši.
Kroz nos. Ok? Duboko udahni. Jesi li dobro?
Taj jebeni kreten...
Ok. Idem dole. Nadam se da su sada doneli pravi kovčeg.
- Dobro idem i ja. - Ne, mogu sam. - Znam, znam da možeš. Hoću da proverim sedišta.
- Da vidim ima li mesta za strica Alfija. - Oh, sranje... sranje, sranje...
Halo? Zdravo, druže. Kako si? U redu?
Da. Naravno da nisam zaboravio strica Alfija. Da.
Apsolutno, dobro. Da, da, ne, nema problema uopšte.
Ne, naravno da mi ne smeta. U redu. Da, ne brini. U redu.
Ne, dobro je, obećavam. U redu. Vidimo se uskoro. Okej, ćao.
Sranje.
Pa, jel' ovo gdine... vaš otac, gdine?
Da, jeste, da.
- Zdravo, mama. Dobro si? - Jednostavno ne znam kako ću bez njega?
- Za šta ću sada da živim? - Ne budi luda. Imaš porodicu, prijatelje...
... imaš mene i Džejn, i Roberta. - Gde je Robert? Čuo si se sa njim?
Avion mu sleće u 10:00. Ali stići će. Ne brini.
- Ako mogu bilo šta da učinim, Sandra? - Ne stavljaj tu ruke, dušo, ostaće otisci.
Dostaviću ih ti večeras. Ne, ne mogu popodne. Imam sahranu.
Da, umro mi je ujak. Da, tragično.
Kažem ti, druže. Ovo je stvarno moćna stvar. Treba da uzmeš samo pola.
Veruj mi. Sam sebi ćeš odgristi jebenu glavu.
Moram da krenem. Sestra mi je tu. Javiću se posle sahrane. Ok. Čujemo se kasnije. Baj...
Odmah!
- Haj, kako ide?
- Troje, nisi spreman? Hajde, zakasnićemo. - Navučem pantalone i gotovo. -Jeste vi okej?
Sajmon je malo popizdeo. Neka guzica zamalo nas je izbacio sa puta.
Stoka pokvarena. Raskomotite se. Stižem za 2 minuta.
- Vidi te pilule po celom stanu. - Troj studira farmaciju. - Ah...
- Jesi li Ok? - Malo sam uzdrman... Ne mnogo, ali... onako, malo...
- Popij ovu jednu. Smiriće te. - Jesi li sigurna?
Apsolutno. To je samo valijum. Uvek sam ga koristila.
Biće ti bolje, časna reč. Hajde, zini.
Spreman.
Halo?
- Halo? - Roberte? Roberte...
- Ćao, mama. - O, dušo... - Tako se radujem.
- Kako si? - Ok. - Ok? - Ok. - Ok.
- Hej! - Ćao, Roberte. - Kako si? - Tako, tako, a ti? - Dobro.
- Kakav je bio let? - Sjajan, sjajan... Bilo je turbulencije, pa sam se malo zabrinuo...
... ali tako je i sa prvom klasom. Koliko god da platiš kartu, ako avion tresne, svi poginu.
Izvini.
Ne, ne, ja ću. Ne brini.
O, sranje...
- To je on. - Isuse, Hauarde. Što mi ne reče da je u jebenim kolicima.
Striče Alfi, zdravo. Došli smo da te vodimo na sahranu.
Gde ste dosad, koji kurac? Kasnite.
- Baš je krvavo turobno, zar ne? - Pa, ne treba da bude zabavno, Roberte.
Znam, ali Isuse...
Osećam se kao da mi je neko iščupao srce iz grudi. Grozno.
- Pa, to ti je tuga. - Zato ja ne volim nikakvu bliskost. Previše je emocija.
- Pa, baš mi je drago što si ti tu, sa mamom. - Pa, da, ali ne za dugo. Džejn i ja se selimo.
- A šta je s mamom? - U stvari, mislio sam da bi možda volela...
... da bude u Njujorku sa tobom, malo.
Ne budi smešan. Ne mogu je voditi u Njujork. Šta ću tamo sa njom? Da je vodim na žurke?
- Već smo odlučili. Dali smo depozit za stan. I trebaće nam novac. - Kakav novac?
- Novac za sve ovo. Za pogreb. Pristao si da platiš pola. - Jesam li? - Jesi.
Da, pa...
Da, ali, pa, nemam kod sebe, Danijele. Mogu dati za par meseci.
- Nekoliko meseci? Treba sada... Roberte, treba mi odmah. - Nema šanse, švorc sam.
Kako to misliš: švorc? Uspešan si romanopisac, živiš u Njujorku...
...imaš tamo manasardu. Kako to misliš? - Imaš li pojma koliko to tamo sve košta?
A sem toga, kartu sam platio bogatstvo. Znaš li ti koliko danas košta prva klasa?
To je jebena bruka!
- Pa, jadan ujka Edi, a? - Da. - A? -Jeste. - Jesi li ikada sreo sa ujka Edia, Sajmon?
- Sajmone? - Jel' bio tu malopre neki pas? - Šta?
- Siguran sam da je tu bio neki pas. - O čemu, dođavola, pričaš?
Ovde nema gde da se parkira.
- Ovo je bez veze. - A? Onaj tip izlazi.
- U redu. - Upadaj! Upadaj! - U redu! - Šta bre radiš?
Jesi ti mentol?
Oprosti. Izvinjavam se. Hej, oprosti... Oh, ćao, Marta.
- Baš sam hteo da tu parkiram, zapravo. - Da, pa... Jesi li u srodstvu, Hauarde?
- Ne, nisam, ali... - Hej, Marta.
Ko je taj?
- Šta se bilo? - Video si? Jedva me pogledala. - Šta se dešava, pitam? Jesmo stigli?
O, Bože! Ujka Alfi je u kolima. Ne mogu da verujem, zaboravih reći, ujka Alfi u kolima.
- U redu, 'oladi bre! - Šta se, do đavola, dešava? - Jedva da me je pogledala.
Ovde je baš zeleno. Jel' da? Vrlo, vrlo zeleno...
- Sajmone... šta je dođavola sa tobom? - Kako to misliš?
Pričaš o fantomskim psima i o nekom zelenilu... Šta se dešava?
Ne znam...
- Marta. Jel' Sajmon uvek ovakav? - Normalno da nije uvek ovakav.
Nešto nije u redu.
Zdravo...
- Oh, mora da je od valijuma. - Valijuma? - Da.
Dala sam mu valijum kod tebe. Mislim da nije navikao...
U redu...
- Hoćeš još da priđeš? - Ideš u pogrešnom smeru.
- Zaustavi auto. Moram da govorim sa Martom. - Šta? - Moram da govorim, pričam sa Martom.
- A šta ćemo sa Alfijem? Treba mi pomoć oko ujka Alfia. - Zakasnićemo!
Molim te, prestani sa tim.
Hvala mnogo što ste došli. Drago mi je videti vas.
- Čudno je opet biti ovde. Ispao sam iz fazona. - Zato što živiš u inostranstvu. Izgubiš vezu.
Ko su svi ovi ljudi, uopšte? Nikoga ne poznajem.
Ko je sad pa onaj tamo?
Pojma nemam. Valjda neki tatin sa posla. Ali, slušaj...
Kažeš mi da ja moram da snosim kompletan trošak sahrane?
- Pa, ne mogu ubrati novac sa drveta, Danijele... - O, Isuse, jebeni Hriste!
- Danijele. Kako ide? - Odlično, hvala velečasni Dejvison.
- Samo čekamo da svi stignu, pa možemo početi. - Sjajno, hvala.
- Znate li mog brata Roberta? - Ah, pisca, naravno. Baš mi je drago.
- Pročitao sam nekoliko vaših romana. - Stvarno?
- Mora da ste jako ponosni na brata. - Jesam, veoma ponosan.
- A bi li vi danas čitati govor? - Ne, Danijel će to.
Sjajno... Moram da proverim da li imam sve što mi treba.
Čuj, mislim da bi ti trebao održati govor. To očekuju od tebe. Samo ćunapraviti zbrku...
Ne budi lud. Govori ti. Bićeš dobar.
- Sve ovo može sada da ide. - Kako je moja sestrica? - Veoma tužno.
Bio je divan muž, zar ne? Tako nežan, tako privržen.
- Mogu li dobiti šolju čaja, Sandra? - Čaj može mnogo toga, Džejn, ali ne može da vrati mrtve.
"Moj otac je bio izuzetan čovek"... "Moj otac..." "Moj je bio izuzetan"...
- Danijele, Danijele, jesi li zvao za depozit? - Ne, nisam još.
- Što mi ne daš broj, mogu ja to? - Džejn, budi diskretna. Vidiš onog kraj stola?
- Vidiš? Znaš li ga, uopšte? Stalno pilji u mene. - Ma, slušaš li me ti, uopšte?
- Moramo položiti depozit za stan, dok ne bude prekasno. - Znam. - Razumeš?
Slomićeš ih!
Požuri, kasnimo.
Oh, Bože...
"Moj otac je bio izuzetan čovek"... ..."Moj otac, je bio izuzetan čovek"...
- Kejt je baš porasla, jel' da? - Šta? - Kejti...
Bila je devojčica kad sam otišao, a sada je...
- Uh, baš je zgodna. Idem da... popričam sa njom. - Da, što da ne?
"Moj otac je bio izuzetan čovek"...
- Zdravo vama. - O, zdravo.
Stvarno mi je bilo žao kad sam čuo za vašeg oca.
- Uvek je pričao o vama. Rekao je da ste dobar sin. - Hvala.
- Da li me je ikad spomenuo? Piter. - Piter? Ne bih rekao. Bili ste tatin prijatelj? - Aha.
Pa, Ok. Drago mi je... Hvala vam što ste došli.
- Guraj ta prokleta kolica... - Guram, jebiga...
"Moj otac je bio izuzetan čovek"...
- Daniejele, vreme je da pozovemo da uđu i počnemo službu. - Naravno.
- Treba da završim ovde do 3. - Naravno.
Ne zamerite, pričekajmo 5 min. strica Alfija? Ne treba početi bez njega, ako je moguće.
Svakako. Svakako.
Vidi... Zar nije divno?
- Marta. Možemo da popričamo? Izvinite. - Zašto? Šta je bilo? - Ok...
Moram nešto da ti kažem. Unapred te upozoravam, neće ti se dopasti.
- Drago mi je videti vas. Hvala što ste došli. - Danijele. - Ujka Viktore?
- O, zdravo, Roberte. - Ujka Viktore. Kako si? - Pa...
- Tužan dan. - Jeste. - Pa, kako je u Njujorku? - Super je. Stvarno dobro.
- Kakve su to gluposti da nećeš da držiš govor? - Tako je. Danijel će držati govor.
Pa to je baš šteta. Sigurno će i Danijel to dobro uraditi, ali ipak si ti pisac u familiji.
Bi li nas izvinili na trenutak.
- Pa, izlazi li neka nova knjiga? - Idem po moje stvari. - Naravno.
- Jesi li dobro? - Svi do poslednjeg jebeno žele da Robert drži govor.
- Bio je i moj otac, zar ne? Imam pravo na taj prokleti govor. - Naravno, naravno da imaš.
I biće to najbolji prokleti govor koji su ikada čuli. Tačno?
Izgleda da govor neće držati Robert.
- Šta reče? - Rekao sam da valijum koji si dala Sajmonu u stvari nije valijum...
To je halucinogena smeša.
- Nešto kao esid, meskalin, samo malo jače. - Ne zezaj, Troj. - Ne zezam. Pa pogledaj ga.
Ti si totalni idiot. Kako možeš to da ostavljaš po stanu?
Nije mi palo na pamet da će neko uzeti. Ko uđe u tuđ stan i samo tako uzima?
Bilo je u bočici valijuma.
Jebiga, Troj. Šta da radim?
- Da mu kažem? - Ne! Ne radi to! Potpuno ćeš ga sjebati.
Samo ga treba držati na oku, da se slučajno ne otme kontroli.
I ne puštaj ga da dugo priča sa istom osobom.
Do đavola!
- Zdravo, tata. Kako si? - Kasnite. - Zdravo, tata. - Zdravo, Troj.
- Gubiš danas predavanja na fakultetu? - Ne brini, nadoknadiću.
Znam. Ne brinem za tebe. Vidim, dovela si prijatelja.
Zove se Sajmon. Sajmone! Naravno da sam ga dovela, dečko mi je.
Marta, drago mi je što te vidim.
- Saučešće, tetka Sandra. Ujka Edvard će nam strašno nedostajati. - Hvala...
- Da, bio je sjajan tip. - Da, jeste... - Sajmone, ovo je moja... - Strašno...
Baš mi je žao zbog smrti...
- Baš mi je žao... - Hvala. - Zbog svega...
- Šta ćeš da radiš? - Ne znam. Ne mogu otići. Tetka Sandra više ne bi progovorila sa mnom.
Oh, sranje.
Hej, Marta.
- Lepo izgledaš. - Obučena sam za sahranu. - Da, ali ipak...
- Pa, čuo sam za veridbu. Otkud to? - Ko ti je rekao? Nisam rekla čak ni tati.
Jel' to tip za koga se udaješ? Provešćeš ostatak života sa njim?
Jeste, on je taj.
- Sajmone. - Marta... Marta...
Hajde, sporaću!
- Daj pomagaj, Džastine. - Diži gore! Diži me! Diži!
- Hej... Daniejle. - Da?
Voleo bih da o nečemu popričamo kad budete slobodni.
Dobro, ali malo kasnije, ako se ne ljutite? Stigao mi je stric Alfi.
Naravno.
Diži!
Hvala, Džastine. Veliko hvala, druže. Nadam se da se nisi mnogo namučio.
- Kako si, striče Alfi? - Grozno.
Dame i gospodo, najljubaznije molim da zauzmete mesta. Počinjemo sa službom.
- Sajmone, molim te. - Mičite se. Mičite se. Ne počinjite još! Ne počinji. Miči se.
Pobogu, Hauarde. Smrdiš!
Rodbino i prijatelji...
Možda jer si me ostavio da se borim sa stricem Alfijem sam, a ti si preuzimeo sve zaslugae.
- Oh, molim te, tiše. - Počeo bih Edvardovim omiljenim odlomkom iz Biblije kralja Džejmsa.
To je Prva knjiga o Samuelu, 18. poglavlje.
Marta, tek da znaš. Stric Alfi je bio sa nama u kolima.
A ti si mi uletela na parking, pa sam morao da ga pola milje sam guram uzbrdo.
Hteo sam da se onesvestim! To je bilo MOJE parking mesto.
Ne prekineš li, izvešću te i ubiti govno u tebi. Jesi razumeo?
- Šta je bilo? - Ukrala mi je parking mesto.
Kako misliš, ukrla? Ovo je pogreb. Budi pristojan.
Onda je Džonatan sklopio savez sa Dejvidom, jer ga je ljubio kao sebe samog.
I tako se duša Džonatana prikloni Dejvidovoj. I skide Džonatan plašt svoj i dade ga Dejvidu.
I odoru svoju, čak i mač, svoj luk i pojas svoj.
A sada, čujmo sada nekoliko reči od Edvardovog sina, Danijela.
Zdravo svima. Hvala vam što ste došli u ovolikom broju.
Nisam znao da je tata bio tako popularan, i...
... zapravo, čini mi se da više prijatelja ima sad kad je umro, nego dok je bio živ.
Moj otac je bio izuzetan čovek. Rođen je 1938. samo godinu dana pre rata.
Nikada neću zaboraviti trenutak kad nas je tata odveo u mesto gde je odrastao...
... u blizini grada Krouli u Saseksu.
Tokom godina se mnogo izmenilo širenjem aerodroma Getvik.
Zapravo, sada je to neka vrsta grada spavaonice, delom i zbog blizine Londona.
U mladosti mog oca, tu su bili pašnjaci, livade... i...
... zelenilo, i tata bi satima lutao okolinom sa najboljim drugom iz detinjstva, Bobom.
Pričao mi je kako su letnje dane provodili na biciklima...
- Jesi li videla to? ... kroz kukuruzišta...
- Kovčeg se pomerio. ... i kupajući se u jezeru.
Tatino...
Tatino prvo zaposlenje, bilo je zaposlenje posle škole...
...kao šegrt... šegrt kod električara, gdina Tompsona.
- Eno ga opet! - Sajmon, smiri se...
- Kažem ti, pomera se! - Sajmone, smiri se.
Kovčeg se mrda, kažem ti!
- U njemu je nešto živo! - Sajmone, gde ćeš?
Šta je, pobogu, svima vama? Pogledajte!
Zar ne vidite? Otvorite oči!
Unutra se nešto mrda. Zar ne vidite?
- Sajmone, molim te. - Šta to radiš? - Prekini! - Ne diraj to!
Pustiću ga da izađe!
O, Bože!
Smiri se, mama.
Da ne poveruješ!
Ako ste za čaj i biskvite... pozvaćemo vas čim budemo mogli.
- Šta to bi, jebote? - Danijele, strašno mi je žao. - Kovčeg se pomerao...
Samo se vrati unutra, sve ću objasniti. Izvini mnogo.
- Siguran sam da sam čuo neko grebanje... - Molim te...
- Jesi dobro? - Nisam. I još nisam zvao za depozit.
Ubiću ga. Idem da ga ubijem.
- Tata, pusti ga. - Da ga pustim?! - Upropastio je pogreb. - Nije on kriv.
Kako misliš: nije on kriv? Tetka ti je u haosu. Hoću da se odmah gubi. Jel' ti to jasno?
Obećaj mi da više nećeš imati nikakve veze sa tim... smešnim čovekom, nikada više.
- Ne, ne mogu to da uradim. - Zašto, ne?
Zato što ćemo živeti zajedno.
Dragi Bože! Jesi li skroz izgubila razum?
On u stvari nije takav. Uzeo je neke lekove... ... i od njih je ovakav. - Lekove? Kakve lekove?
Uzeo je valijum i ima reakciju.
- Valijum? - Da.
Popričaćemo o ovome kasnije.
- Sajmone? - Marta... - Ok... Dođi i sedi.
Ok, Dženet. Venim to. Hvala.
Dobro si, druže?
- Beše grozno, jel' da? Pade pred tvoju mamu ko mrtva pastrmka. - Haurde, nemoj. - Da, izvini.
Samo nikad ne znaš kad će ti se nešto tako dogoditi.
Kao ovo meni. Pojavi se čudna fleka na koži. Imam već par nedelja, a nemam pojma šta je.
- Što ne pokažeš mom ujaku Viktoru? On je doktor. - Da.
Kunem se, video sam da mrda. Video sam da mrda. Zar niko više nije video?
Kunem se, video sam da mrda. Mora da ludim. Ruke su mi tako velike!
Sajmone, slušaj me. Moram nešto da ti kažem.
- Znaš da sam ti dala valijum ranije? - Da. - Pa...
Ispalo je da to u stvari nije bio valijum, uopšte.
- Možeš li da me čuješ? - Halo?
- Mislite da bismo mogli da počnemo? - Mislim da bi. - Kako se osećaš, Sandra?
Zdravo, doktore. Imam ovo već par nedelja, neku promenu boje na koži. Nikako da prođe.
- Znam da je samo mala fleka, ali je čudna. Čudno izgleda, zar ne? - Viktore, idem nazad.
- Verovatno bi trebali da odete kod dermatologa. - Šta vi mislite da je?
- Izgleda mi kao neka mutacija pigmenta. Mutacija pigmenta?
- Verovatno alergijska reakcija na školjke, koštunce... - Koštunce? Kakve koštunce?
Šta znam? Kikiriki, badem... Oprostite.
Jel' sada vidiš?
Da?
To je halucinogen.
Moj ti je savet, da se opustiš i ideš kako te nosi. Pokušaj i uživaj.
Ti!
- Sajmone! - Koliko će ovo da traje? - Nemam pojma. - Sajmone!
- Oko 8 sati. - 8 sati ovoga? - Sajmone, pusti ga. - Ti!
- Sajmone? - Pusti me. Muka mi je.
Sajmone, vrati se. Sajmone...
Slušaj, Marta...
Žao mi je, oprostite... Izvinite... O Bože, muka mu je!
Sajmone, jel' si Ok?
Sajmone... Sajmone, pusti me unutra.
- Sajmone. - O, Marta? Da nisi možda videla bočicu s' pilulama? O, sranje!
- Sajmone? - Dobro! Saberi se! Saberi se... Možeš ti to...
Ti si Sajmon Smit.
... advokat.
Osam sati... Nema problema... Osam sati je u... Gde mi je sat?
Već je prošlo...
- Sajmone, otvori vrata. - Još 7 sati. O, Isuse... Jebiga!
- Jebiga! - Nema razloga za brigu.
- Isuse, jebi...! - Žalost čudno utiče na ljude, zar ne? - Da, da.
- Ako se sećate, hteo sam da razgovaramo o nečemu. - A, da, da...
- Ima li neko mirno mesto da se sklonimo? - Naravno.
- Pišete knjigu? - Da. - Kao i vaš brat. - Pa jeste, ali ja pišem drugačije.
- On je veliki pisac, zar ne? - Da, jeste. Dakle?
- Da, u stvari, imam neke fotografije koje bih želeo da vam pokažem. - Ok. - Mogu? - Naravno.
Postali smo prilično bliski, vaš otac i ja, u poslednjih par meseci.
- Na kraju smo dosta vremena provodili zajedno. - Dobro.
- Ovde smo vaš otac i ja u "Ridžents Parku". - Da.
A, ovde smo na spratu jednog londonskog autobusa. Grozno sam ispao.
- A gde ste se upoznali? - Tu u blizini.
Sajmone.
Jesi li dobro?
Da, da, da...
... samo nastavi, i ti, pridruži se ostalima.
Pridruži im se i...
Evo nas ovde na fensi maskenbalu u Kensingtonu.
To je vaš tata maskiran u rimskog centuriona.
U kom svojstvu ste zapravo bili prijatelj sa tatom? Mislim, bez uvrede...
... ali nikada vas nije spomenuo, a imate sve te slike sa njim na kojima ste kao...
/BOGINJE EKRANA/
O, Bože! O, moj Bože!
Znam da ovo može biti prilačan šok za vas.
Ubeđen sam da bi vam i sam rekao, ali nije bio siguran kako ćete reagovati.
- Zna li za to moja majka? - Ne, ne, ne...
... a nema ni razloga da sazna. Ako dobijem ono što mi pripada.
- Šta? - Pa, mislim da i ja zaslužujem nešto.
Mislim, vaš otac i ja smo bili ljubavnici.
Apsolutno ništa mi nije ostavio u testamentu. Šta mislite, kako se osećam zbog toga?
Reći ću vam kako se osećam. Jeftino. Kao jeftina drolja.
- Zar ne mislite da nešto zaslužujem? - Šta hoćete?
- Mislim da bi 15.000 funti bilo dovoljno. - 15.000 funti?
- Treba da kupim stan. - Pa, od vas zavisi. - Trenutak... Samo trenutak...
Misliš da možeš da upadneš ovde i pokažeš mi tvoju i tatinu sliku iz busa...
... i da to računaš kao dokaz? To nije nikakav jebeni dokaz.
Šta je to? O, Isuse!
Iako to zapravo ne želim, izaći ću i pokazati ih svima. Da li stvarno želite da to uradim?
Čekaj tu. Tu da čekaš.
Danijele, baš pričam Džordžu da nas je, dok smo bili dečaci, tvoj tata terao da se kupamo goli.
Sajmone, otvori vrata.
- Mogu li da pomognem? - Zaista ne, hvala. - Jel' sve pod kontrolom?
Sajmone?
Pa, šta radiš za vikend? Imam 2 karte za bekstejdž...
Džastine, imam suviše problema da bih se sada bavila i tvojim sranjima, pa te molim da odeš.
Molim te.
Sajmone?
- Možemo li da razgovaramo? - Trenutno ne... - Važno je, važno je... - OK je. - Izvini.
Šta to radiš?
- Sećaš se onog kepeca od malopre koga nismo poznavali? Onog niskog? - Da. - Da.
- Upravo sam bio sa njim u radnoj sobi. - Da? - I...
- Pokazao mi je slike. - Da? - Njega i tate. - Dobro?
- Njega i tate zajedno. - Dobro?
- Njega i tate na žurci u Kensingtonu... - Vodi li ovo negde? Jer... - Kresao je tatu!
Daj, zajebi!
- Zajebavaš me? - Ne zajebavam te, ozbiljano. Pokazao mi je slike. Smučilo mi se.
- Čekaj, šta pričaš? Tata je bio peder? - Da, baš to ti pričam.
- I varao je mamu? - Pa, očigledno. - Sa tim malim... - Da.
Znam da je to šok, ali problem je što on sad traži pare.
- Kako traži pare. - Traži pare. Hoće 15.000 funti. - Nek' se jebe! - Ne razumeš? Ima slike.
Ako mu ne damo, svima će ispričati najintimnije detalje iz njihovog seksualnog života.
- Ja to ne želim da čujem. - Tačno, i šta ćemo onda?
- Oh, sranje. - Razmisli.
Pa Ok, u redu...
Kakvo gubljenje vremena. Što li sam se uopšte zajebavao? Picnuo se i to.
Više je zanima taj idiot, nego ja.
- Kažem ti, ovaj svet je sjeban. - To zvuči ozbiljno. jel' da? - Šta? - Mutacija pigmenta.
- Probaj ovo? Mislim da ima badema. - Pa?
Pa, Danijelov ujak mi reče da sam alergičan na bademe. - Onda ih nemoj jesti.
- Budi drug. Probaj i reci mi šta misliš. - Neću. - Hajde, probaj. - Neću.
Hajde, molim te. Učini mi uslugu. Hajde, učini mi uslugu.
Odjebi, molim te!
- Jesi li video tu negde bočicu za pilule? Od valijuma. - Nisam. - Sranje, sranje...
Neće još dugo.
- Hoćemo li unutra? - Za minut.
Doktore, da li biste...
- Zdravo. Žao mi je zbog... znate... - Hvala.
Uh, Bože, mora da je strašno izgubiti muža. Ipak, još ste mladi... Relativno.
Hoćete li se ponovo udati? Teško je to reći, zar ne?
Uh, Bože, baš užasno, zar ne? Ljudi umiru... Strašno.
Poznavao sam tipa koga je jedan na smrt izbo, jer mu je majku nazvao losom.
I tip mu je... zabio nož pravo u vrat. Presekao mu glavnu arteriju i...
Ne biste poverovali koliko je krvi... prštalo na sve strane.
Najsmešnije je što je tip koji je to uradio, rekao policiji da nema pojma šta je los.
Kolač je sa bademom, zar ne?
Dobro... Nema veze.
Oprostite.
Lep razgovor.
Da preformulišem pitanje. Zašto misliš da je najbolje da mu JA platim?
- Pa živeo si kod mame i tate. Valjda si nešto uštedeo? - Nisam...
Platio sam kompletnu sahranu, Roberte. - Čekaj malo...
Kako znaš da te tip ne folira?
Bože!
Sajmone?
- Sajmone? - Sajmone?
- Saj? - Mone!
- Mislim da možemo nastaviti ceremoniju... - Ako može za 5 min.? - Naravno. - Hvala.
- Šte se dešava? - Žao mi je, mislim da će naši planovi selidbe, morati pričekati neko vreme.
- Reci zašto? - Nemam sad vremena, ali ne bih to radio da nemam jak razlog. - Šta je razlog?
Ne mogu sad da objašnjavam, Ok?
Znači ti si taj drkadžija što nas ucenjuje?
Šta radiš s' tim? To je moj rukopis. Nije još spreman za čitanje.
Onda nemoj da ga ostavljaš naokolo, Danijele, ako ne želiš da ga ljudi čitaju.
- Ovo je moja radna... - Momci, da pređemo na stvar! - U redu, što se mene tiče.
Napisaću ti ček i završili smo. Da? Daćeš te slike i zauvek nestati iz naših života. Ok?
Dogovoreno.
- Jel' vam ovo prvi pokušaj? - Šta? - Roman... To vam je prvi roman? - Da.
- Pa? - Ne, ništa.
I ja sam jednom probao, ali ni meni nije išlo.
Mislim da je u pitanju dar. Ili ga imaš ili ga nemaš.
Mora da vam to teško pada, Danijele... živeti u senci njegove reputacije.
Živeti stalno tako u senci rođenog brata. Uzgred...
Pročitao sam vaš poslednji roman.
- Stvarno dobra stvar. - Hvala.
U redu, to je to.
- Danijele, pobogu, šta radiš? - Nema šanse da ovom šupku dam jedan peni mog novca.
- Nemoj da si smešan. - A zašto bih? Zašto bih?
Dolazi ovde na dan tatine sahrane, ucenjuje i pljuje moj roman. Šta on misli, ko je?
- Ima fotke. - Nek' ih pokaže, baš me briga. Danijele?! - Ne, Roberte, ne. Odustajem, Ok?
Predajem se. Ne mogu više! Ako to namerava da uradi, super, pusti ga.
- Dobro... - Šta?
- Čekaj, čekaj... - Miči mi se s' puta, molim te.
- Samo da malo razmotrimo. - Nema tu više šta da se razmatra.
Skloni mi se s puta.
Ustani i pomozi mi, Danijele!
- Šta radiš, Roberte? Šta radiš? - Daj kanap ili nešto tako!
Nemamo nikakav kanap. - Nađi nešto... Tamo, sa zavesa.
- Evo ti. - Veži mu noge.
Zaboga, Roberte. Ovo baš nije pametno.
- Jebeni muškarci. - Meni kažeš.
- Danijele, daj tu kravatu! - Zašto? - Samo mi je daj.
- Hoćeš da svi saznaju za tatu? - Ne, naravno. Šta sa ovim? - Gurni mu u usta. - Smešno je.
- Danijele? - Isuse. Zatvaraj vrata! - Zašto? Šta se dešava? Ko je to?
- Ima napad. - Padavica. - Bože... stvarno? Baš sam pronašao valijum.
- Daj ovamo... - Koliko? - Pojma nemam. Punu šaku. - Stvarno? Ok.
Pazi, jedna ti je ispala.
Otvori mu usta. Ok je. Biće sve u redu.
- Jesi li video malu bočicu? - Isuse, Hauarde, rekao sam li ti da zaključaš jebena vrata.
- Nisi rekao jebena vrata. - Šta se dešava? - Oh, ima napad. - Napad? Što je onda vezan?
Zdravo.
- Ucenjuje vas? U vezi čega? - Nije važno. - Kako misliš, nije važno? - Lično je. - Zašto?
- On je rekao da je lično. - Ali zašto? - Veruj nam. Tip je pokvarenjak.
- Šta ćemo sa njim? - Šta ćemo? - Pojma nemam. - Kako bre ne znaš?
- Ne deri se, Danijele. - Dosta mi je više. - Koliko će ga držati valijum?
- Šta je? - Valijum? - Da. - E, da. Našao sam taj valijum.
Dali smo mu nekoliko da se smiri. Hvala ti.
- O, jebem ti! - Šta...?
- Šta je bilo? - Jebiga!
Šta je?
Ta stvar... To nije valijum. To je esid.
- Šta?! - Sajmon je greškom uzeo jedan, i zato se tako ponaša.
- Pa, šta ti radiš s tim? - To mi je za prijatelja. - Stani malo...
- Kažeš, Martin dečko je prevrnuo tatin kovčeg jer je uzeo jednu? - A koliko si mu dao? - Pet.
- Ne možete mene da krivite. - Siroti skot. - Da zovemo Hitnu? - Ne smemo. Najebali bi.
- Otkrili bi da smo ga na silu nakljukali tim drogama. - Šta će biti? Hoće li da umre?
Neće... Bar mislim.
Danijele?
Roberte?
- Evo nas odmah, mama. - Daniele!
Moramo da izađemo. Vas dvojica ostanite ovde i pazite na njega.
- Da pazimo na njega? Kako to misliš? Šta treba da radimo? - Pazite da ne zbriše.
- Zaključajte vrata za nama. - Daniele...
Ćao, mama. Šta se dešava? - Velečasni hoće da te pita nešto.
Možemo li da nastavimo službu? Moram da krenem pre 3.
- Ok, super. Ali treba da razgovaramo. - Možete li nam dati još 5 min.?
- Svakako. - Postoji li problem?
Hriste.
Zašto mu jednostavno nisi dao jebene pare?
Gde mi je čaj?
- Koji je tvoj problem? - Žene.
Žene, žene, žene... Da ti ispričam nešto o ženama.
Kad sam bio mladić izlazio sam sa najlepšom ženom u selu.
Kad bi ušla u sobu, sve oči bi bile uprte u nju. Svi su hteli da je jebu.
A njoj je, naravno, prijalo da bude u centru pažnje, jer...
Moram da kenjam.
- Ne mogu da verujem da si mu dao 5 pilula. - Nisam ja kriv.
- Čak i da je bio valijum, nisi smeo da mu daš 5. Zar ne znaš? - Ne, ne znam.
Halo?
- Halo? - Moram u klozet.
- Idite na sprat? - U kolicima sam, idiote glupi. Kako ću na sprat? Otvaraj vrata.
- Evo odmah. Pobogu, šta da radimo? - Da ga gurnemo iza kauča.
- Tražimo ključ. Požuri. - Umukni!
- Požuri! - Evo.
- Zdravo. - Koji je vama kurac, ljudi?
Ukenjaću se u gaće. Hajde.
- Džastine, šta je sad opet? - Samo hoću da popričamo.
- Molim te, nemoj da opet počinjemo. - Čega se bojiš, Marta? - Džastine...
Znam da isto osećaš. Ne možeš poreći ono što smo imali.
... to je bila jedna noć i strašna greška. Bila sam pijana. Mogao si biti i magarac.
- Šta on ima, a ja nemam? - Ok. Odgovoran je, razuman, inteligentan, stabilan. Jel' dovoljno?
Prestani da se ponašaš kao da sam ja kriv za ovo. Nisam ga ja napao i vezao.
- Neko je morao da brine o mami. - Ja sam brinuo o njoj kad si zbrisao...
... u Njujork da se zajebavaš sa tvojim slavnim prijateljima.
Stvarno si neverovatan. Nikako da to prevaziđeš?
- Šta to? - Goriš od ljubomore jer si proveo 3 godine pišući roman...
... a nikome ne daš ni da ga vidi. - A što bih? Što bih? - Šta ćeš ? Čekaćeš dok ne umreš...
... pa da ga objave? - Tvoji romani su đubre. - Nisu đubre - Licemer si. - A ti si sebični...
- Danijele, šta se dešava? Pogreb je vašeg oca. - Nemoj sada, Džejn. - Što se... - Ne sada, ne...
- To je zbog stana, je li? - Šta? - Zato što ne želiš da ideš odavde, je li?
- Džejn... - Reci joj, Danijele. - Šta da mi kaže?
- Džejn, sećaš se onog malog... koga sam ti danas pokazao? Sećaš se malog? - Da.
Ispalo je da je imao aferu sa tatom. Sada nas ucenjuje i traži 15.000 funti...
... ili će pokazati slike gde rade... stvari. - Seksi stvari. - Da.
- Je li ovo neka bolesna šala? - Naravno da nije.
- Otac vam je bio peder? - Požuri. - Pa, žurim... - Požuri!
Oh, krenuće mi! Požuri!
- Brzo! - Dajte mi štap. - Brzo! Brzo! Brzo!
- Diži me, pomozi mi. - Pa pomažem! - Obgrlite me rukama. - Podigni me.
Isuse Hriste!
- Teški ste tonu! - Držiš me? - Držim vas... Držim. - Brzo! Brzo! - U redu. Tražim šolju.
- Skini mi pantalone. - Jebiga... - Neću, sami ih skinite. Držaću vas.
Kako? Hendikepiran sam. Skidaj ih! Skidaj ih!
- Jebiga! Jebiga! - Požuri! - Žurim.
- Dobro je, sad možete. - A gaće! I gaće... Skidaj ih, hajde. Brzo, brzo...
- Ne mogu više... Ne mogu više... - Gotovo. Sve je skinuto!
- Jel' ovde? - Ne znam. - Jel' ovde? - Da. - Jesi li siguran? - Jesam, sedite! Da!
- Jel' ovde? - Sedite! Sedite!
Čekajte! Čekajte... - Uh, sad je bolje.
Bože!
- Bože! - Hauarde, šta se toliko dereš? O, Bože!
Hauarde?
Skidaj se, molim te, skidaj se!
- Hauarde? - Šta je? Šta je?
Ostalo ti je malo.
Govno u ustima će ti biti najmanji problem, ako nas uhvate.
Imam govno u ustima?
Proveri ga. Pipni ga. Proveri ga.
Jesi dobro, druže?
- Probaj opet. - Druže?
- Probudi ga.
- Druže. Kako se zove? - Nemam pojma.
Pokušaj sa Filip.
- Filipe? - Mrdni ga.
- Filipe? Probudi se, druže. Jesi dobro? - Sranje. - Filipe?
Možda, možda nije Filip. Možda je nekako drukčije.
Uštini ga. Molim te, uštini ga.
Druže?
Mislim da diše.
- Šta? - Mora da diše. Mora da diše.
- Sranje. - Jel' dobro? - Nije.
Jebeno je mrtav.
- Ako je tako, moramo mu dati pare. - Pa, nije to tako prosto. - Zašto nije?
- Danijel je odbio da plati, pa smo... skroz smo sjebani. - Samo umukni, samo umukni!
Oprostite.
Oprostite...
Samo da prođem. Hvala vam.
Što se tako keziš, Hauarde?
Hteo sam da vas zamolim da skoknete do radne sobe, ako možete?
- Brzo se vraćamo. - Da, Ok.
Hauard.
Ej, Isuse, šta je ovo?
- Zovi ujka Viktora. - Nema potrebe. - Kako misliš, nema potrebe?
Pogledaj ga. Mrtav je k'o kamen.
- Šta ste mu koji kurac uradili?! - Nismo ništa. - Udario je glavom u ivicu.
- Udario je glavom u ivicu? - Udario je glavom, da. Eto šta je bilo.
- Ovo je jako loše. Ovo je jako, jako loše. - Šta da radimo? - Ja moram da idem.
- Ne ideš ti nigde. - Ne mogu u zatvor! Znate šta rade ovakvima kao ja u zatvoru?
- Ne mogu u zatvor. - Hauarde, daj smiri se malo.
Onda...
Ovde niko ne zna ko je taj momak, je l' tako? Ne znaju mu čak ni ime.
Verovatno ga nisu ni primetili. - Da ga primete? Pa ima metar i žilet.
U redu. Prosto ćemo se rešiti tela kao da je došao i otišao.
Sranje! Rešićemo se tela? O čemu pričaš? Pogledaj nas, šta mi znamo o tome?
Šta ćeš da uradiš? Izbacićeš ga napolje sa smećem?
Jel' neko od vas primetio koliki je ujka Edijev kovčeg?
- Predlažeš da ga sahranimo sa mojim ocem? - Što da ne?
- Nije baš da će znati, zar ne? - Nije u tome stvar.
Ima to smisla, Danijele. Kovčeg je tu, raka je tu, oni nestaju i to je to. Kraj priče.
Sem ako imaš bolji predlog.
Ne, mislim, vidi... U životu moraš da radiš ono što te najviše pali.
Da, ali možda više ne mislim da je moj život ja, pa ja i samo ja.
Možda sam pronašla i nešto izvan sebe do čega mi je stalo.
Možda bi i ti to trebao, Džastine.
Da to nije malo prestrogo, jer mi je stvarno stalo do tebe?
Nije, Džastine, jer ti je samo do sebe stalo.
Stalo ti je da budeš sa mnom samo zbog tebe. Tu je razlika.
Ne, nije tačno.
Marta.
- Volim te, Marta. - Ne, Džastine, ne voliš me...
- Jeb'o te Bog! - Sajmone! Sajmone!
Sajmone? Sajmone, pobogu, šta radiš tu? Vraćaj se ovamo i smesta se obuci!
- Video sam da si ga ljubila. - Nisam, časna reč.
- Šta to radiš? Na sahrani smo, jebote! - Skočiću!
- Sajmone, ne budi blesav. - Smesta ću da skočim! Kunem ti se.
Ne budi lud, Sajmone, ne budi lud. Jesi zaboravio? Drogiran si. Droga je u tebi.
Samo se smiri. Samo, Sajmone, pogledaj me. Džastine, odjebi više odavde?!
Uradiću to! Skočiću!
- Sajmone, pogledaj me! - Hoću, kunem se!
- Smiri se, molim te. Sajmone, molim te. - Skočiću!
Skočiću! Skočiću! Skočiću!
- Nemoguće! Ne smemo to. - Umukni! - Hauarde? Jesi li tu? - Sranje!
- Hauarde, unutra si? - Jesam.
Brzo, nosite ga u kupatilo.
Hauarde?
- O, sranje! - Šta je to?
Hauarde, koj će kurac ujka Alfi na klozetskoj šolji?!
- Zaboravio sam ga. - Kako si mogao? Šta je sa tobom? - Otvori prokleta vrata.
- Šta je bilo? - Ćao, Danijele. Gde je Hauard? - Tu sam. - Hauarde, dođi da vidiš ovo.
Sajmon je totalno jebeno puk'o.
- Šta se dešava? - Ništa. - Slušajte, Sajmon je na krovu. Skinuo se, jebote, go. Hoće da skoči.
- O, Hriste! - Gde ćeš? - Moram tamo. Skoči li, najeb'o sam! - Čekajte ovde.
Hajde, požuri!
- Sajmone, nećeš da skočiš. - Skočiću. Ne slušam te.
Sajmone, vraćaj se ovamo, jebem ti.
- Sajmone, dođi da popijemo čaj. - Neću! - Sajmone! Sajmone !!
Sajmone...
- Marta, šta radiš kog đavola? - Sajmone...
Sajmone...
Marta! Silazi odatle!
- Šta se događa? - Mogu da se rešim onog tipa. Moraš ostati ovde i pazi da niko ne uđe. - Ok.
Marta.
- Ko je? - Danijel. Svi su u dvorištu. Brzo, moramo odmah da prebacimo telo! - Odlično.
- Ok, brzo, brzo...! - Hauarde, Hauarde, ostani tu i pazi da niko ne uđe. - Ok, Ok.
Zdravo! Dobro došli... Zdravo, zdravo...
Kako je... Kako nam je Bog... danas?
- Bog je baš čudan, zar ne? - Oprostite. - Da, Ok...
- Danijele, moramo to da uradimo, tačno? - Da...
Hteo sam da vas pitam o religiji i kako da postanem sveštenik...
... ako bih poželeo, jer gledam vas danas, čudesni ste. - Drago mi je...
O, Bože, ne možemo ih ovako ostaviti.
- Znaš, čudno je, ali možda bi tata tako želeo. - Pobogu, Roberte. Zar nikada nisi ozbiljan?
Jel' istina da nedeljom...
... vino je slađe?
- Ili nije? - Čujte, o tome ćemo kasnije. Moram da telefoniram.
- Što kažeš da nikada nisam ozbiljan. - Reći ću ti zašto.
Jer ispariš preko sveta i jedva da se ikada pojaviš da vidiš roditelje.
Jer zadnji peni potrošiš za kartu prvog razreda a znaš da treba da platiš polovinu sahrane.
Zato što živiš život kao da si u luna-parku, i što nikada, nikada...
... nisi zarezivao nikoga osim sebe.
- Niko ništa ne preduzima za tog poremećenog mladića na krovu. - Hteo sam da se ispovedim.
Ja zamišljam... kako guram olovku u dupe.
Molim?
Sajmone, ovo je stvarno opasno. Molim te.
- Ostavi me na miru. - Ne mrdaj...
Nikada ti neću biti dovoljno dobar. Ni tvom tati...
... ni tebi. Nikad neću biti dovoljno bogat, dovoljno kul...
- Sajmone, prestani da lupetaš i silazi dole. - Neću, ti se vrati unutra.
- Hajde sa mnom. - Neću. Zašto?
Zato što ćemo dobiti bebu.
Šta?
Imaćemo zajedničko dete.
- Trudna si? - Kako bih to mogla bez tebe?
- Šta to bi? Oprostite. - Nemam pojma... Pogledajte.
Zbogom, tata.
Dobićemo bebu!
Isuse Hriste!
Hej, čujte svi! Sajmon je sišao sa krova!
Idem da ga ubijem!
- Jel' otišao? - Jeste. - Uh, hvala Bogu!
- Hvala. - Marta! Marta, otvori vrata!
Hvala Bogu, dobro si. A ti, idiote, gde ti je bila pamet?!
- Hoću da se držiš dalje od moje ćerke. - Slušaj, tata... - - Marta, ne mešaj se.
- Tata, venčaćemo se. - Šta? - Venčaćemo se.
Marta, ne moraš da se udaš za ovoga, samo zato što si trudna.
- Možemo to da sredimo, Marta. - Udajem se za njega, jer ga volim.
- Ne možeš. - O da, mogu. To je moj život i moj izbor.
I žao mi je ako ti se ovo ne dopada, ali to je tako.
A reći ću ti još. Povedi računa o ponašanju da ne završićeš kao usamljeni i ogorčeni starac.
Tata.
Dušo, sada stvarno moramo da nastavimo. Danijele, jesi li video strica Alfija?
Sranje!
- Šta se ovde, do đavola, dešava? - Izvini, zaboravili smo te.
- Nema veze, nego kakav je to leš što ste ga odvukli tamo? - Koji leš?
Ne zajebavaj me! Video sam leš! Vodi me više iz ovog usranog klozeta!
Jesi li čuo? Trudna je. Da sam znao, ne bih pokušao.
- Mislio sam da si zaljubljen u nju? - Da, ali, možeš li me zamisliti s klincem? - Ne. - Tačno.
- Šta je sa onim na koži? - Verovatno ništa. Više me brine govno strica Alfija u ustima.
Vrata su bila otvorena. Bio je mrtav! Što me ne slušate? Kažem vam, video sam ga.
- Bio je mrtav. - Znam, striče Alfi. Svi smo videli.
- Ne, ne, ne, u kupatilu, vrata su se otvorila i video sam ga. - Kakav košmar danas!
- Ali je bilo uzbudljivo, je li? - Šta? - Mislim na sahranu.
Što se tiče stana, obećao sam da ću pozvati, i hoću.
Sredićemo to.
- Sada moramo da požurimo. - Naravno, hajde. - Želite da kovčeg bude otvoren... - Ne, ne.
Dobro, u redu. Sedite svi što brže možete. Spremni smo da počnemo. Hajde, brže!
Tako... Požurite!
Idemo. Idemo. Idemo... Idemo.
Idemo! Idemo! Idemo!
Želeo bih se izvinitim porodici zbog ove gužve. Ako su svi spremni, da nastavimo sa službom.
Danijel želeo da reći nekoliko reči o svom ocu. Hajde, Danijele. Požuri.
Moj otac je bio izuzetan čovek.
Rođen je 1938. samo godinu dana pre rata i nikada neću zaboraviti...
- Šta se, do đavola, dešava? - Neko je unutra. - Znao sam!
Šta kog đavola radite u kovčegu moga oca?
- Edvarde... - Ne, ne...
Edvarde... Edvarde!
Ne.
Ti skote mali!
- O, Bože... - Moj otac je bio izuzetan čovek!
Možda nije bio savršen čovek... ali je bio dobar čovek.
I voleo nas je.
Sve što danas želim je dostojanstven oproštaj. Zar tražim previše?
Dakle...
Možda...
Možda je voleo da radi neke stvari. Život nije jednostavan. Komplikovan je.
Ovde smo svi tek bačeni... u ovaj svet pun haosa i konfuzije.
Svet pun pitanja bez odgovora, dok nas Smrt vreba iza svakog ugla. A mi dajemo sve od sebe.
Ne možemo baš uvek dati sve od sebe. I moj tata je radio najbolje.
Uvek je pokušavao da kaže da se borim za to što želim, jer ne zna se koliko ćete ovde biti.
Uspeli ili ne... Najvažnije je da smo pokušali.
Jedino te roditelj može voditi u pravom smeru, ali na kraju...
... moraš da se boriš sam.
Moraš sam da odrasteš.
Zato danas kad odete odavde...
... voleo bih da mog oca pamtite onakvim kakav je zaista bio.
Kao pristojnog čoveka punog ljubavi.
Kad bismo bar i mi mogli da budemo tako širokogrudi i velikodušni,
... i puni razumevanja, kao što je moj otac bio.
Tada bi svet bio mnogo bolji.
Kako je mama?
Preživeće.
Pozitivna strana je... što mama sad bar zna što se ona i tata tako dugo nisu kresali.
Pozvao sam je da malo dođe kod mene u Njujork...
... da ti i Džejn malo... da'nete dušom, znaš?
Uzmete stan...
Govor ti je bio prilično dobar, uzgred. Bio je stvarno...
... impresivan.
Hvala.
- Jel' bi mogao možda, kad ugrabiš vremena, da pogledaš moj roman? - Voleo bih, naravno.
Baš sam umorna, zapravo. Stic Alfi i dalje tera priču o lešu u kupatilu.
- Najbolje bi bilo da prenoći ovde. - Da. Misliš da će biti Ok? - Da, da...
... hoće, biće dobro. Dala sam mu par valijuma i strpala ga u krevet.
Sve je tako jebeno zeleno!
Prevod i obrada: KVRLE, novembar 2009.